Читати книгу - "Фінансист, Теодор Драйзер"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Він задумався, а Стеджер встав і неквапливо пройшовся кімнатою. Він теж думав.
— А скажіть-но, мене посадять до в’язниці до повного завершення справи, тобто поки вона не пройде всі інстанції, чи ні? — з суворою прямотою запитав Ковпервуд.
— Бачите, у всіх судових процесах такого типу, — смикаючи себе за вухо і намагаючись висловлюватися якомога м’якше, відповів Стеджер, — на перших стадіях розгляду ще можна уникнути ув’язнення. Але після того, як суд винесе обвинувальний вирок, це вже важко, навіть неможливо. Згідно з законом, тільки у в’язниці можна чекати дозволу на перегляд справи і підтвердження обґрунтованості касаційної скарги, а на це потрібно зазвичай днів п’ять.
Молодий ділок пильно дивився у вікно, і Стеджер додав:
— Складна виходить історія.
— Ще б пак, складна! — відгукнувся Ковпервуд і подумки додав: «В’язниця! П’ять днів у в’язниці!..»
Зважаючи на всі інші обставини, це було для нього страшним ударом. П’ять днів у в’язниці, поки не буде підтверджена обґрунтованість касаційної скарги, — якщо таке підтвердження взагалі буде. Ні, цього треба уникнути будь-що. В’язниця! Виправна в’язниця! Його репутації фінансиста буде завдано нищівного удару.
32
Необхідність зібратися разом і остаточно вирішити наболіле питання стала зрозумілою всім трьом фінансистам — Батлеру, Молленгауеру і Сімпсону, бо становище з кожною годиною ставало все більш загрозливим. Третьою вулицею ходили чутки, що, крім великого банкрутства, що найбільш несприятливим чином позначилося на фінансовій кон’юнктурі, і так катастрофічній після чиказької пожежі, Ковпервуд за допомогою Стінера — або Стінер за допомогою Ковпервуда — пограбували міське казначейство на п’ятсот тисяч доларів. Тепер постало питання, як замовчувати цю справу до завершення виборів, які мали відбутися через три тижні. Банкіри і маклери перешіптувалися про те, що Ковпервуд, вже знаючи про банкрутство, що загрожувало йому, взяв із міського казначейства якийсь чек, та ще й без дозволу Стінера. Крім того, виникла небезпека, що справа дійде до відома досить активної організації, відомої під назвою «Громадянська асоціація допомоги міському самоврядуванню», головою якої був вельми популярний в Філадельфії власник залізовиробничого заводу Скелтон Віт — людина виняткової чесності і високоморальна. Віт уже багато років поспіль вів спостереження за ставлениками республіканської партії, що була при владі, марно сподіваючись пробудити в них політичну совість. Це була людина серйозна і сувора, одна з тих непохитних і справедливих особистостей, які дивляться на життя крізь призму обов’язку і, не переймаючись ніякими аморальними пристрастями, ідуть своїм шляхом, прагнучи довести, що десять заповідей стоять понад усіма порядками, заведеними людьми.
Спочатку ця асоціація була створена з метою викорінення зловживань в податковому апараті. Але потім у проміжках між виборами вона почала невпинно розширювати коло своєї діяльності: корисність її часом підтверджувалася то випадковою газетною заміткою, то демонстративним каяттям якогось другорядного чиновника, який після цього зазвичай ховався за спину могутніх політичних верховод, на кшталт Батлера, Молленгауера і Сімпсона, і тоді вже відчував себе в цілковитій безпеці. На той час асоціації нічого було робити, і припинення платежів конторою Ковпервуда, замішаною у зловживанні коштами міського казначейства, на думку багатьох політиків і банкірів, саме й було тим полем діяльності, якого вона давно шукала.
Нарада, що вирішувала долю Ковпервуда, відбулася днів через п’ять після його банкрутства, в будинку сенатора Сімпсона на Ріттенгауз-сквер, у центрі району, населеного родовитою фінансовою знаттю Філадельфії. Сімпсон, родом із квакерської сім’ї, володів гарним художнім смаком і вродженим чуттям фінансиста, яким він широко користувався для того, щоб домогтися політичного впливу. Він виявляв виняткову щедрість у тих випадках, коли грошима можна було завербувати могутнього або хоча б корисного політичного прибічника, і щедро роздавав призначення на посади ревізорів, піклувальників, суддів, уповноважених республіканської партії та інші адміністративні посади тим, хто віддано і беззаперечно виконував його волю. Своєю могутністю він набагато перевершував і Молленгауера, і Батлера, адже уособлював владу штату і всієї держави. Коли керівники республіканської партії готувалися розгорнути передвиборчу кампанію по всій країні і жадали дізнатися, яку позицію щодо цієї партії займе штат Пенсильванія, вони зверталися саме до сенатора Сімпсона. І Сімпсон давав їм вичерпні відповіді. Давно перейшовши з політичної арени штату на загальнодержавну політичну арену, він був помітною постаттю в сенаті Сполучених Штатів у Вашингтоні, і його голос мав велику вагу на всіх нарадах із фінансових питань.
Чотириповерховий будинок у венеціанському стилі, який він займав, вирізнявся безліччю незвичайних архітектурних деталей: віконними вітражами, дверима зі стрілчастою аркою, медальйонами з кольорового мармуру, вправленими в стіни. Сенатор був палким шанувальником Венеції. Він часто відвідував її, так само, як Афіни і Рим, і вивіз звідти багато прекрасних творів мистецтва минулих часів. Він дуже любив строгі бюсти римських імператорів, а також вцілілі фрагменти статуй міфічних богів і богинь, що красномовно свідчили про високохудожні смаки еллінів. На антресолях химерного будинку зберігався один із найцінніших скарбів його колекції — різьблений мармуровий цоколь зі встановленим на ньому монолітом конічної форми, футів чотири заввишки, який увінчувала хтива голова Пана. Поруч із монолітом виднілися маленькі ніжки, відламані до колін, які, цілком ймовірно, колись належали чарівній голій німфі. Цоколь, який підтримував моноліт і ніжки німфи, був прикрашений бичачими черепами, висіченими з того ж шматка мармуру і оповитими трояндами. Приймальна Сімпсона була заставлена бюстами Калігули, Нерона та інших римських імператорів, а вздовж сходів були барельєфи, що зображували ходу німф і жерців, які тягнули за собою до вівтарів жертовних тварин. В одному з віддалених куточків будинку висів годинник із мелодійним боєм — що кожні чверть години він видавав дивні, гармонійні і жалібні звуки. Стіни кімнат були прикрашені фламандськими гобеленами, а в бальному залі, в бібліотеці, у великій і малій вітальнях стояли різьблені меблі часів італійського Відродження. Сенатор не вважав себе знавцем живопису і тому не покладався на свій смак. Проте всі картини, що зберігалися у нього, були написані видатними майстрами. Більше, ніж картинами, він цікавився гірками з екзотичними бронзовими статуетками, венеціанським склом і китайським нефритом. Сімпсон не був завзятим колекціонером, але певні рідкісні екземпляри приносили йому величезне задоволення. Розкидані тут і там тигрові і леопардові шкури, диван, вкритий шкурою мускусного бика, і столи, на
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Фінансист, Теодор Драйзер», після закриття браузера.