Читати книгу - "Джозеф Антон"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Місяць потому провал цього квієтичного підходу став очевидним. У гості до Етторе Капріоло, перекладача «Сатанинських віршів» італійською мовою, прийшов «чоловік з Ірану», який, за словами Ґіллона, захотів поговорити про «літературні справи». Щойно переступив поріг будинку Капріоло, як почав вимагати «адресу Салмана Рушді»; коли ж не одержав її, то накинувся на нього і завдав ножових поранень, а тоді втік, залишивши перекладача стікати кров’ю долі. На превелике щастя, Капріоло вижив.
Коли Ґіллон розповів йому про цей випадок, у нього виникло відчуття власної провини за напад. Його вороги настільки вміло перекладали вину на нього, що тепер він і сам у це повірив. Написав Капріоло листа й висловив свій жаль і сподівання на швидке і цілковите одужання перекладача. Відповіді не отримав. Опісля від своїх італійських видавців він довідався, що Капріоло нездужає, не надто добре ставиться до нього й відмовляється працювати над його майбутніми книжками.
Так що фетва підійшла до своєї цілі дуже близько. Після влучання в Етторе Капріоло чорна стріла полетіла до Японії. Вісім днів потому в університеті Цукуба, на південний схід від Токіо, в офісному ліфті було виявлено тіло вбитого перекладача «Сатанинських віршів» японською мовою Гітоші Іґараші. Професора Іґараші знали як арабіста й фахівця з перської культури, він навіть прийняв мусульманство, але це його не врятувало. Він отримав численні ножові поранення в обличчя та руки. Вбивцю так і не знайшли. До Англії доходило багато чуток про вбивцю. Буцімто він був іранцем, який нещодавно приїхав до Японії. На квітковій клумбі він залишив відбиток свого взуття, яке носять у Китаї. Зіставили імена іноземців, що прибули з китайських портів, з іменами й відомими фальшивими іменами ісламських терористів, і, як йому казали, виявили певний збіг, однак конкретного імени не повідомляли. Японія не має власних енергоносіїв, і значну частину неочищеної нафти отримує з Ірану. Японський уряд, по суті, намагався запобігти виходу «Сатанинських віршів» японською мовою, звертаючись до провідних видавців не друкувати цієї книжки. Офіційний Токіо не хотів, аби вбивство Іґараші ускладнило його відносини з Іраном. Злочин замовчували. Не було висунуто жодних обвинувачень. Загинула хороша людина, проте її смерть нікого не сколихнула. А Пакистанське товариство в Японії не мовчало. Воно тріумфувало. «Сьогодні ми вітаємо одне одного, — говорилося в його заяві. — Аллах зробив так, що Іґараші отримав заслужену кару. Воістину ми всі щасливі».
Він написав болісного і співчутливого листа вдові Гітоші Іґараші. Жодної відповіді.
Всюди у світі терористи досягали свої мети. В Індії вбито Раджіва Ґанді під час його передвиборчої кампанії в південному місті Шриперумбудур. Йому здавалося, що 1989 року він зазнав поразки на виборах через велику кількість навколо нього охоронців, які буцімто віддалили його від виборців. Тепер він хотів близькости з народом. Як наслідок, жінка-самогубець з «Організації тигрів за визволення Тамілу» на ймення Дгану змогла підійти до нього впритул й підірвати на собі вибухівку. Також загинув фотограф, що стояв біля Раджіва, проте його фотоапарат залишився неушкодженим, і на плівці залишилися кадри вбивства. Складно було навіть зібрати рештки тіла колишнього прем’єр-міністра для кремації.
У Лондоні він намагався жити хоча б віддалено звичним для нього літературним життям. Сумував за Гітоші Іґараші, щодня розпитував про здоров’я Етторе Капріоло і сподівався, що коли настане його черга, він нікого не забере із собою тільки тому, що хтось стоятиме близько біля нього.
Джозефе Антоне, мусиш жити, поки не помреш.
Зафарові відвідини рекомендованого школою консультанта Клер Чаппел дали свої результати. Він почав краще вчитися й дуже пишався похвалами вчителів. Тепер виник привід перейматися безпекою Елізабет. Вони робили все можливе для того, щоб зберегти свої відносини в таємниці; про цю таємницю знало тільки невелике коло їхніх друзів, але вона ставала дедалі ширше відомою. «В офісі про нас знають усі, — казала вона. — Цілий день на роботі мене аж тіпало від страху». У «Блумсбері» працювало не так і багато ісламських терористів, однак вона все ж таки надумала покинути видавництво. Вона буде біля нього, писатиме вірші й не переживатиме через пустопорожні балачки. Не прозвучало навіть натяку на якусь самопожертву з її боку, хоча він знав, що це була саме самопожертва, попри її запевнення, що саме цього вона і хоче, тож йому нічого їй співчувати, і це вкотре засвідчило щедрість її натури. Пішла з «Блумсбері» без вагань і ніколи не жалкувала про свій крок. Таблоїдна преса почала друкувати вигадані історії, буцімто охорона «нового кохання Рушді» додатково коштує державі сотні тисяч фунтів стерлінгів. Оскільки уряд перестав цікавитися його справою, преса зосередилася на вартості його захисту. Він коштував державі купу грошей, поводився дуже зарозуміло і був геть невдячний. До того ж державі доводиться тепер платити ще й за його коханку.
Елізабет знала, що нічогісінько не коштує державі, і він щиро захоплювався її зневагою до сфабрикований статей.
Більшість часу в будинку на Гемстед-лейн, 30 панував дух спокою і стабільности. Це було справді так. Він уже не думав цілими днями про те, що його можуть «викрити» і йому раптом знову доведеться кудись переїжджати. Навіть коли до будинку приходили торговці, все залишалося спокійним. Там він мав досить місця для того, щоб займатися своєю роботою в той час, коли садівник косив на лужку траву чи водопровідник щось ремонтував на кухні. Бульсари виявилися відносно байдужими господарями. Фітц дуже переконливо сказав їм, що його бос — знаний
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Джозеф Антон», після закриття браузера.