Читати книгу - "Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
На цих словах завжди змовкав Дата. Тільки осміхався... Знаєш, як осміхався? Як осміхається зніяковіла людина, згадуючи те, що їй не дуже приємно згадувати. Так умів осміхатися тільки Дата. А потім він вів далі:
«Коли брат мій двоюрідний, Мушні Зарандіа, виклопотав мені помилування, кинув я абрагувати й повернувся додому. І якраз через місяць по тому отелилася наша корова — красивішого теляти не було на світі. Еле не знаходила собі місця від радості. Для неї теля оте,— вірніше, теличка,— було даром божим, провісником щастя й добра. Від неї піде знову наш табун худоби, тішилася вона, і в нашому домі, як і в домі наших дідів та батьків, знову запанує спокій і достаток, Еле пішла в Мартвілі й відправила там подячний молебень, сто карбованців пожертвувала монастирю. Вернулася звідти і від того часу аж до весни вожокалася вона зі своїм улюбленим телятком, тримала в теплі, пестувала його, доглядала, як дитину. І назвала Бочолією. Бог не послав Еле дітей, то вона теляткові всю свою ніжність виливала.
Без чоловіка, сам розумієш, яке господарство. Довелося мені засукати рукава. Там зорати, тут скопати. То нива, то сад, то виноградник, то огорожа, то ворота... Роботи вистачало в сім’ї, що там казати! І хоч я один був на всі руки, але праця є праця, і невдовзі все у нас на лад пішло. Восени багатий урожай міг бути, на три або й на чотири сім’ї вистачило б. З дому я не виходив, не тягло мене до людей. Іменини, весілля, хрестини — все обходилося без мене».
Що правда, то правда, нікуди не ходив Дата. А відверто кажучи, на те своя причина була. Ви ж знаєте, Дата Туташхіа таким уже на світ народився, щоб від істини своєї не відступати ані на крок, життя своє за неї віддати. За те й любили його люди. Але одного прекрасного дня він спиною до всіх повернувся: розізлився, чому всі не такі, як я, чому всі гірші, а не кращі за мене?! А якби всі були такі, як Дата або Магалі Зарандіа, що його виховав, про що іще міг би мріяти бог на небі й Люди на землі? Та не виходить так. Не знаю, хіба можна через це так бушувати, сердитися на людей і одвертатися від світу? А до цього ж усе життя, немов одержимий, ліз у чужі справи. І ворогів через це багато нажив. Вороги, звісна річ, люди погані, і від цього йому не легше, а гірше: від ворожості доброї людини лиха великого не буде, а ось ворожість поганої людини тебе неодмінно із світу зведе. А Дата на всіх — і поганих, і добрих — рукою махнув, і на нещастя їхнє теж. І на всьому ходу з дороги своєї звернув, та так круто, ніби напрямлявся, ну, хоча б у Самурзакано, а потім раптом на потійську дорогу вийшов. Ти знаєш, який він був тоді, перед тим як Мушні Зарандіа з властями його примирив?.. Правда, шкоди від нього не було нікому, та коли б при ньому навіть самого святого Георгія кинджалом проткнули, він і тоді пальцем не поворухнув би. Я тільки про ті роки кажу. А світ, знаєш, як улаштований,— якщо я тобі не потрібний, то вже ти мені й поготів ні до чого! Побачив народ, що Дата Туташхіа від усіх бід людських і несправедливостей усіх голову одвертає, і сам одвернувся від нього. Так і не лишилось у нього в горі вірних друзів, усіх порозгублював по дорозі. А від цього став ще жорстокіший і лютіший наш Дата, але не міг нічого вдіяти з собою, не розумів, що сам винен у всьому. А Паташідзе оті, Кіліа та їхні поплічники, на що вже безглузді, других таких і не знайдеш, а все ж таки здогадалися, де як абрага з’їсти можна, і почали через своїх людей тисячі всіляких нісенітниць про нього розпускати, погані плітки й чутки. Народ усьому вірив. І не лише вірив, а й сам почав вигадувати, і такі притчі про Дату пішли гуляти по світу, що волосся на голові дибом ставало. Ось тому й не тягло його до людей, тому й працював не покладаючи рук... Так на чому я зупинився? Ага, Дата розказував так:
«Був кінець вересня. Майже вісім місяців минуло відтоді, як примирився я з властями. І ось одного разу ввечері череда приходить у село, а нашої Бочолії в ній немає. Еле побігла шукати,— може, десь під парканом травичку скубе.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі», після закриття браузера.