Читати книгу - "Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі"
В нашій бібліотеці можна безкоштовно в повній версії читати книгу онлайн українською мовою "Дата Туташхіа" автора Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі. Жанр книги: 💙 Сучасна проза. Наш веб сайт ReadUkrainianBooks.com дає можливість читати повні версії улюблених книг на Вашому гаджеті (IPhone, Android) або комп’ютері абсолютно безкоштовно, без реєстрації та СМС. Також маєте можливість завантажити книги на свій гаджет у форматі PDF, EPUB, FB2. Файли електронних книг - це цифрові файли, які призначені для перегляду на спеціальних пристроях, що відомі як читальні пристрої для електронних книг.
від рідних ні в чому не розрізняти. Побачать сусіди, що ти зі своїм краще, ніж з годованцем,— осудять, почнуться розмови, що взяв ти собі в дім прислужника чи наймита, а не сина привів. Стільки піклування й тепла відчув я в сім’ї Зарандіа, скільки інші в рідній сім’ї не відчують! Коли Дата привіз мене до старих, Мушні вже служив у Тифлісі й до батьків приїздив рідко. Старший брат Мушні, Костянтин, жив окремо, у нього була своя сім’я, свій дім і садиба. Еле то в себе, то в селі поживе, у батьковому будинку, то в нас, а іноді їздила гостювати до Мушні — спочатку в Кутаїсі, а потім у Тифліс. Дата приходив навідати своїх названих батьків раз або двічі на рік, і то вночі. Та про це я дізнався, коли вже виріс. На той час я був єдиною дитиною в сім’ї. Старі доглядали мене й пестували, а для Еле я був рідним сином. Чим тільки вона не догоджала мені, коли бувала в нас. Не забував потурбуватися про мене й Мушні, а Дата ж у абрагах був, що з нього, бідолахи, питати, але й він, бувало, хоч і прийде потайки, а все одно не піде з дому, не залишивши мені то іграшки, то грошей або ще чогось. Колись люди були набагато добріші, а надто сім’я Зарандіа... «Дім любові й доброчинності»,— так казав Магалі Зарандіа. Він вважав, що такою домівкою має бути кожна сім’я. Магалі Зарандіа був простий дячок, але такої освіченої людини треба було пошукати. Я говорю не про університет чи академію. Розуму в нього в голові було стільки, що він хоч яку премудрість міг утямити. А не стачало розуму, то він чуттям доходив. Чуття мало, то йому книжка допомагала. Книжок він перечитав силу-силенну. З’явиться нова книжка в домі,— а вже про старі не кажу,— все прочитає. І дітей заохотив до читання. Мене, дай йому бог здоров’я, він так навчив, що хоч у гімназію я попав, коли мені вже десять років було, а й у підготовчих класах, і згодом учителі всі дивувалися, звідки це хлоп’я стільки знає! У гімназичні роки в мене хіба що пташиного молока не було. Гімназію закінчив, поїхав учителювати в село. Так хотів Магалі. Потім змінив мене інший учитель. Того року якраз і загинув наш Дата. Мушні був уже, в Петербурзі, він виписав мене в столицю й віддав до університету. На четвертому році свого навчання на юридичному факультеті я приїхав на літні канікули в Грузію. Того літа помер мій брат Мушні Зарандіа. Він був уже в чині полковника, і його вважали за людину великого розуму, дуже великого. Цар-імператор, коли Мушні захворів, привозив до нього професорів з Франції і з Німеччини, та вони нічим не змогли допомогти. Лікарі дійшли висновку, що причиною смерті була тяжка форма меланхолії. Це сталося в дев’ятсот тринадцятому році. Коли Мушні помер, я від горя не міг собі дати ради, вернутися в університет. З п’ятьох дітей у старих зосталося лиш двоє — Костянтин і я. Через півтора року загинув у першій імперіалістичній війні Костянтин. Треба було, добродію, потурбуватися й про старих, та й домівці потрібен був догляд. Я й лишився. На військову службу мене не призивали — один-єдиний годувальник. У дев’ятсот п’ятнадцятому став я знову вчителювати, і ось мені вже незабаром сімдесят, а цьому фахові я не зраджував, сорок років з дітьми й з дітьми.
Я все це розповів вам не для того, щоб пояснити своє ставлення до сім’ї Зарандіа й запевнити вас, що я й справді їхній син. Я хочу сказати, що коли б хтось у тій сім’ї знав напевне, чому Дата добровільно сів у в’язницю, то і я неодмінно знав би. Ви не повірите, але і сам Мушні нічого достеменно не знав. Правда, в останні роки мого навчання в університеті Мушні вже серйозно нездужав і віддавав перевагу не мирській суєті, а самотності й тиші, та все одно ми з ним про це часто говорили. Кінець кінцем ми одностайно прийшли до думки, що Дата зробив це заради Мушні, але все-таки самим цим не можна було всього пояснити. Відтоді минуло чимало часу, багато чого перебродило, багато спливло на поверхню й потім осіло в пам’яті. Я розкажу вам про кілька подій. Може, вони проллють хоч трохи світла на те, чому Дата Туташхіа з своєї доброї волі пішов у в’язницю.
Якось уночі до нашого старшого брата Костянтина прийшов хобець Дуча Абраміа й сказав, що Дату Туташхіа тяжко поранено і він лежить у надійного чоловіка в Лебарде. Коли Дуча йшов звідти, Дата вже три дні був непритомний, і хтозна, чи живий він тепер. Дуча взяв слово з Костянтина, що той не скаже Даті, звідки дізнався про його рану. Це сталося в той час, коли Дата пішов у абраги вдруге, я був тоді вже хлопчаком. Уночі нічого не зробиш, а вранці Костянтин послав свого сина Бочіа по діда, Я причепився до Магалі, і він узяв мене з собою, але слухати, про що говорять дорослі, мені не дозволили. Та вийшло так, що їхню розмову я все-таки почув, і дорослі про це дізналися. Костянтин покликав нашого батька до себе, а не прийшов до нього сам, через те що боявся за Тамар,— як би то було їй, коли б вона дізналася, що Дата при смерті? Та й Еле гостювала тоді в нас. Коли б жінки дізналися про те, що сталося з Датою, плачу й голосіння було б на все село. Довго Костянтин з Магалі судили-рядили й нарешті зійшлися на тому, щоб іти вдвох у Лебарде. А як зі мною бути? Залишити дома? Хлопчина може проговоритися. Взяти з собою — тоді від’їзд трьох чоловіків стривожить жінок ще більше. Вирішили взяти й мене, а Костянтиновій жінці сказали, що чоловік її поїхав на далеку сіножать, подивитися стоги. З мене вони взяли слово честі триматися вдома так, щоб ніхто нічого не помітив.
Повернулися ми додому, сіли обідати, а Магалі й каже: вирядіть нас у дорогу, завтра ми з Шавлагом поїдемо в Зугдіді. Хитрість удалася, жінки нічого не запідозрили. Рано-вранці ми зустрілися з Костянтином у призначеному місці й рушили в дорогу. Від нас до Лебарде півтора дня їзди кіньми. На третій день після того, як Дуча Абраміа приходив до Костянтина, ми переступили поріг будинку, де лежав Дата. «Горем ти
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі», після закриття браузера.
Подібні книжки до книжки «Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі» жанру - 💙 Сучасна проза: