Читати книгу - "Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі"
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Тепер — про жандармерію!
Батько мій, Павло Капланянц, був кравець. Він мав власну — прошу звернути увагу — власну майстерню в Тифлісі, на Пушкінській вулиці, коло крамниці Адельханова. То було щось схоже на теперішнє ательє мод. У нього працювали найкращі майстри європейського та азіатського вбрання й військового одягу. Тифліська еліта І бомонд — геть усі були клієнтами мого батька.
Тільки-но я закінчив класичну гімназію, як настав час призову на військову службу. Батько категорично не згоджувався, щоб його єдиний синок наклав головою в японській війні,— і однієї прекрасної днини я дізнався, що мене, тимчасово влаштували в жандармерію.
Служба й справді була тимчасова. Послужив і покинув. І з тих пір я невійськовозобов’язаний, я — гельмінтолог. У чому полягала моя служба? У вистежуванні. Давня це професія, дуже давня. Ось ми й підійшли до Дати Туташхіа.
Я свідок і учасник трьох революцій: дев’ятсот п’ятого, Лютневої і Жовтневої. Я переконаний, що революція можлива лише тоді, коли все суспільство, чоловіки й жінки, старі й діти, прихильники режиму і його противники — всі говорять про революцію. Так було напередодні тих трьох революцій, і перед кожною з них зокрема у всіх людей у голові аж дзвеніло від того слова — «революція!». Ось саме тоді я й служив у жандармерії. Найдивовижніше те, що і я був за революцію, а от опинився в жандармерії. Такий уже то був час, батькова воля була вища від усіх законів, і я не пробував перечити.
Одне слово, одержав я завдання й поїхав у Самтредіа. В інструкції було сказано, що із Самтредіа в Тифліс мав їхати поїздом не відомий мені чоловік. Прізвища й імені його мені не сказали, але згодом з’ясувалося, що той чоловік був Дата Туташхіа. Мені треба було дізнатися, з ким він зустрічатиметься на станції та у вагоні поїзда, що йому скажуть, що скаже він. У Тифлісі Туташхіа мав зустріти його брат, юнак, трохи молодший за мене. Якщо брати підуть разом, можна буде вважати, що моя місія вичерпалася. А якщо Дата Туташхіа піде із станції сам, мені треба буде стежити за ним і далі. Одночасно я повинен був урятувати його від можливого арешту — для цього мені дали відповідний документ.
У Самтредіа в мене жив дядько. Я погостював у нього один день. Набрав з собою купу всіляких гостинців — цілий кошик та ще й торбинку з провізією на дорогу. Кошик і торбинка були обов’язковими атрибутами операції — я мав справляти враження людини, яка щойно погостювала в родичів. Начальство моє знало, що у мене в Самтредіа дядько і що мене в дорогу вирядять як слід, та й обрали мене для цієї операції, певно, саме через це.
Я прийшов на станцію й зупинився в призначеному місці. Зорова пам’ять у мене й тепер чудова, а замолоду була — що там і говорити. Звідки б не вигулькнув Дата Туташхіа, я впізнав би його одразу, бо Мій начальник перед самісіньким від’їздом показав мені якогось чина вищого рангу й сказав: запам’ятай його, він як дві краплі води схожий на того, за ким тобі стежити. Я впізнав його, тільки він з’явився. Зразу впізнав. Та ще в ту мить до мене підійшов тамтешній агент, сказав пароль і показав — ось він, передаю його тобі. Туташхіа пройшов повз нас і подався в станційний ресторан. Стояв жовтень, правда, було тепло, як улітку. Але Туташхіа, навіть на ту погоду, був одягнений надто легко: в сукняних штанях і сорочці, на голові — сванська шапочка, на ногах дома сплетені шкарпетки та м’які чув’яки. Під пахвою стирчав згорток. Увійшовши в ресторан, він підкликав офіціанта, а я пішов до начальника станції. Мені треба було Дістати місце у вагоні поруч Дати Туташхіа, звісно, коли буде така можливість.
До кімнати начальника станції я
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Дата Туташхіа, Мзечабук (Чабуа) Іраклійович Аміреджібі», після закриття браузера.